Tidligere i Stargate SG-1 .
Reese, din far gjorde dig uret!
-Nej! -Jo!
Hvis, som du hævder, at denne android er ansvarlig for
at skabe den første generation af replikatorer, er det uvurderligt.
Radarsystemet på X-303 er stadig ikke færdigt.
Flyv igennem den nederste rampe. De når ikke at se dig.
Jeg aner ikke, hvor vi er. Jeg kan ikke indtegne kursen hjemad.
Det er Asgard.
-Kan l hjælpe os? -Det er os, der har brug for hjælp.
Asgard-hjemmeverdenen er oversvømmet af replikatorer.
-Mener du det? -Ja.
-l har brug for det splinternye skib? -Ja.
Det er så nyt, at det endnu ikke har et navn. Det er ikke færdigt.
Det er vist derfor. Jo mere lavteknologisk, jo bedre.
Det er korrekt, major Carter.
Det går imod al konventionel visdom.
Ja, og min.
Replikatorerne ønsker ikke at integrere
så ringe teknologi med deres egen.
Så... Hvad?
Du er perfekt til opgaven.
-Du har brug for en, der er dum nok til det. -Tværtimod.
Det kræver både din fysiske dygtighed og militærerfaring.
Misforstå mig ikke, med smiger når man langt,
men hvis du taler om, hvad jeg tror...
Da Asgards øverste råd indså,
at krigen mod replikatorerne ikke kunne vindes,
blev der lagt en plan, og der blev sat en fælde.
-Takket være jer. -Os?
Androiden Reese, som l fandt og gav os til forskning,
indeholdt en enkelt kernekommando i basisprogrammeringen,
som vi mente, at alle replikatorer stadig ville adlyde.
-l var i stand til at genaktivere hende? -Nej.
Androiden var totalt ødelagt.
Men nøglekommandoen blev aktiveret inde i hendes nervenetværket,
forstærket og udsendt i subspace i hele den kendte verden.
-Hvordan lød kommandoen? -At komme hid.
Gav l samtlige replikatorer instrukser om at komme?
Jeg har en teori om, hvorfor l tabte krigen.
Kommandoen blev først givet, da fælden var klar.
-Hvad bestod fælden af? -En tidsudvidelsesanordning
med en radius på 0,15 lysår.
Hold da op. Det var noget af en fælde.
De skabte en boble i rummet uden om replikatorerne,
hvor tiden blev sat ned i tempo ved hjælp af en faktor...
-10 til den fjerde kraft. -Relativt set,
ville et år for replikatorerne være 10.000 år for resten af os.
En time ville være over et år. En dag ville være...
Jeg er med.
Havde planen fungeret,
ville samtlige replikatorerne være blevet indkapslet på et sted,
og Asgard ville have haft tusinder af år til at løse problemet.
Men planen virkede ikke.
O'Neill har ret. Planen mislykkedes.
-Hvad gik der galt? -Det ved vi ikke.
Tidsudvidelsesanordningen blev konstrueret i en gammel struktur på Hala,
den første planet, hvor Asgard slog sig ned.
Anordningen var indkapslet i en solid neutronskal
med en tidsforsinkelse, der gav os tid til at evakuere hele civilisationen.
Uanset, hvor stærkt neutron er,
ville replikatorerne så ikke kunne æde det?
l sidste ende, jo.
Men ikke, før anordningen blev aktiveret.
Beregningen blev foretaget med en betragtelig fejlmargin.
Da tidspunktet var inde, skete der intet.
Replikatorerne må have
fået fat i anordningen, før den blev aktiveret.
Det er den eneste forklaring.
Hvad er det, du vil have, vi skal gøre?
Flyv skibet igennem det replikator-dominerede rum,
reparer skaderne på tidsforsinkelsesanordningen
og aktiver den, før replikatorerne kan stoppe jer.
Thor, det er umuligt...
Replikatorerne vil æde alt, hvad de kan
i vores hjemmegalakse.
Jeres bliver den næste.
Jeg troede, vi var alt for primitive.
Jeres teknologi vil ikke umiddelbart tiltrække replikatorerne,
men de vil blive tiltrukket af de råmaterialer,
hvorpå jeres civilisation er bygget.
l vil uden tvivl blive udslettet.
Det gælder for samtlige andre verdener, vi har besøgt.
Det er kun et spørgsmål om tid.
-Lykkedes det hele Asgard at undslippe? -De fleste, men ikke alle.
Der blev udkæmpet et stort slag.
Evakueringsflåden befinder sig i tomrummet mellem vore to galakser,
de afventer dit svar.
Mit svar?
Vi har gjort alt i vores magt, men det er slået fejl, O'Neill.
Du og dit hold er vores sidste håb.
Fedt. Slet ingen pres, vel?
Hvis du har besluttet ikke at påtage dig opgaven,
vil jeg meddele rådet det.
Giv mig nu bare lige et øjeblik, ikke?
Overvejer du det igen, O'Neill?
Jeg overvejer at overveje det påny.
Der må være andre løsninger.
Vi mener ikke, at der er andre muligheder.
Thor, jeg tror ikke, du ved, hvad du beder os om.
Før i tiden har jeres kastevåben været meget effektive.
Vi har ingen kastevåben med,
og ifølge Carter er vi langt...
hjemmefra.
-l trak os tilbage ind i Jordens kredsløb. -Det stemmer, major Carter.
lndholdet af våbenkammeret på Stargate Kommandocentralen
samt passende beklædning, mad og andre forsyninger
er ved at blive transporteret om bord på dette fartøj.
Jeg håber, du har lavet papirarbejdet.
Vent, vi har nogle få passagerer...
De bliver transporteret til Stargate Kommandocentral.
-Jeg har ikke sagt ja endnu. -Men du overvejer det igen.
Jeg... læner mig i den retning.
Hov, hvad laver du?
Vi forlader solsystemet.
Thor, lille ven, det er ikke sådan, det fungerer.
Det er ikke mit skib. Det er ikke min afgørelse.
Hjemrejsen tager mange timer med dit fartøj på slæb.
Du kan konsultere dine overordnede undervejs.
-Hr. sergent? -Jeg kan ikke forklare det.
Hele våbenkammeret forsvandt pludseligt.
P90'ere, SPAz 12'ere, SAW'ere, slagsværd. Alt.
Fire af de folk, der førte X-303,
er lige dukket op ud af den blå luft.
Luftvåbenpersonale og en journalist er lige beamet ind
i cafeteriets køkken på plan 22.
Halvdelen af forrådet forsvandt på samme tid.
Er du vis på, starporten er inaktiv?
Ja.
Hvad i himlens navn er det så, der foregår?
Goddag. Siler.
Oberst, det er godt at se dig i live.
Vi var bange for, at X-303 havde mistet alle mand.
Nej, vi har det fint. Bortset fra Goa'uld'erne og Simmons, naturligvis.
l blev altså reddet af Asgard?
Det ser faktisk ud, som om vi redder dem.
Har det noget at gøre med de forsyninger,
der forsvinder fra min base?
Ja.
Lad det være nok at sige, at du måske
vil trykke på knap 1 på telefonen.
-Mine børnebørn? -2, så.
Jeg tror gerne, præsidenten vil vide,
hvad Asgard har i sinde med hensyn til vores nye skib.
-De afviste det. -Godkendte de ikke missionen?
Jo, det gjorde de.
Da vi fortalte dem om hele universets skæbne.
Både præsidenten og Hammond indså, at vi ikke har noget valg.
Han ønsker os held og lykke
og alle de andre ting, han siger, når han tror, vi skal dø.
-Hvad var det så, de afviste? -Det navn, jeg foreslog.
-Til skibet? -ja.
Ja, vi kan ikke kalde det Enterprise.
Hvorfor ikke?
Kodenavnet for projektet er Prometheus.
Hvad er der galt med det?
Det er en græsk tragedie. lkke særlig fedt.
Godt, så hedder det X-303.
Ja. Hvad har du der?
Asgard formodede, at replikatorerne
nok ødelagde tidsudvidelsesanordningen
ved at ødelægge kontrolinterface-mekanismen.
Det er faktisk bare en avanceret tidtager,
men eftersom Asgard-teknologien, vi medbragte,
ville få replikatorerne til at vrimle frem,
lavede Thor en faksimile af deres interface af materialer fundet på Jorden.
Den fungerer lige så godt som originalen, men tiltrækker ikke replikatorerne.
-Jeg er sulten. -Fragtrampe 3, sir.
Tak.
Prøver l at gøre jer selv syge?
Thor glemte at tænke på nedkøling,
så vi tænkte, at vi ville begynde med de frosne ting.
Det er godt.
Det vil jeg tro.
Det er altså første gang, du står over for replikatorer, Jonas?
Men jeg ved godt, hvad jeg kan forvente.
Teal'c har fortalt mig om dem, og jeg har læst alt, dr. Jackson har skrevet.
De er fascinerende.
-Fascinerende? -Ja.
Tænk over det. En menneskelig videnskabsmand skaber en android pige,
der skaber replikatorerne som et stykke legetøj.
Selve konceptet om noget, der som udgangspunkt er uskyldigt,
men som bliver så ondt, det er fascinerende.
Replikatorer eksisterer udelukkende for at øge deres antal.
De er ikke mere onde end en virus.
En meget ond virus.
Vi er sikkert alle enige om,
at ethvert levende væsen, der ikke i sig selv er ond,
er i stand til at foretage onde handlinger.
-Vi sætter farten ned. -l bør komme nu, hr. oberst.
Vi er på vej.
Vi kom ud af hyperrum for et minut siden.
Vi tør ikke fortsætte uden risiko for at gå i kamp med replikatorerne.
l skal fortsætte alene herfra.
-Men l venter på os her, ikke? -Det er et andet problem.
Vore langdistance-sensorer har opdaget,
at tidsudvidelsesanordningen blev aktiveret.
Det er da godt.
Er det ikke?
Tiden går nu hurtigere.
-Vendte de det om? -Med faktor 10 i anden.
Hvad er det med jer?
Tidsmaskiner giver kun problemer. Det ved selv vi.
Replikatorerne har tydeligvis opdaget,
hvordan de kan udnytte maskinen til eget formål.
Men hvad ville formålet være?
Det forandrer altså sagen.
-Hvordan det? -Det ved jeg ikke. Det gør det vel ikke.
Vi har det samme problem som for en time siden?
Forskellen er bare, at på den time er der gået fire dage for replikatorerne.
Afhængigt af, hvornår de gjorde det,
kan de have oplevet flere hundrede år.
-Jeg er med. -Hvis du vil overveje påny...
Nej, nej.
Vi hører sikkert resten snart.
Vi kan kun håbe, at det ikke bliver værre.
Planetens koordinater er allerede lagt ind
i navigationssystemet.
Vi har justeret motorerne og de strukturelle integritetsfelter
så meget som muligt for at sikre, at l når sikkert frem.
Vi vil overvåge jer, så godt vi kan. Held og lykke.
Sætter kursen efter indprogrammerede koordinater.
Fuld fart på motorerne.
lgen.
Det går ikke hurtigere, hvis jeg har vabler over det hele.
Vi passerer snart igennem tidsudvidelsesanordningsfeltet.
Vi er på vej.
Et replikator-kontrolleret fartøj nærmer sig.
Forhåbentligt synes de ligesom Thor, at skibet er noget gammelt skrammel.
De scanner os.
Vi bliver scannet af replikatorskibet. Afvent nærmere.
Fungerer vi stadig?
-Javist. -Ja. De forsvinder igen.
Vi er klar til at gå ind i planetens atmosfære.
Vi sporer en struktur på de indtegnede koordinater.
Kun en?
Det lader til at være en slags topografi.
-200 meter. -Sæt farten ned til halv fart.
150 meter.
Overfladen er tilsyneladende helt glat.
-100 meter. -lngen tegn på replikatorer.
Decelerationspropellerne affyres.
50 meter.
lnertikompensatorer og strukturel integretit på maksimum.
Landingsben fuldt udfoldede.
-Hvad var det? -Lyn.
Alle systemer fungerer stadig.
Ti meter.
Fem meter.
Landing!
Slukker for raketmotorerne.
Giv besked til Thor om, at vi er landet.
Lad os komme ud.
Det kan umuligt være den eneste struktur på hele planeten.
Replikatorerne har garanteret ædt det hele.
Jamen hvor er de så?
Du vil ikke kunne lide det her.
Hvad da?
Planetens overflade er tilsyneladende dækket af replikator-sten.
Der er nok mere end et lag, og hvem ved, hvor tykt det er? Flere kilometer?
Hvorfor det?
Det kan være et biprodukt af den omvendte tidsudvidelsesanordning.
De har været her i flere hundrede år,
men der er intet tilbage at spise, så de sparer på energien.
-Hvorfor bliver de her? -Er det ikke lige meget?
Pas på.
Den originale interface er stadig intakt. Jeg kan muligvis...
-Hvem er du? -Oberst Jack O'Neill, luftvåbenet, Jorden.
-Hvem er l? -De andre kommer.
Hvad har l gang i?
Urene går lidt for stærkt heromkring.
Vi tænkte, vi ville komme og trække dem op.
Vi tager af sted nu.
Din ledsager forsøger at ændre ved tidsmaskinen,
det kan vi ikke tillade.
Stopper hun ikke øjeblikkeligt, tvinges vi til at handle.
Hvis l gør det, bliver vi måske tvunget til selv at handle.
Bed din ledsager om at stoppe.
Carter, hvor meget tid har du brug for?
Meget. Måske flere timer.
Timer?
lnterfacen var fuldstændigt ombygget. Jeg ved ikke, hvor jeg skal begynde.
Kan du ikke skynde dig lidt?
Sådan fungerer det ikke.
-lronisk, ikke? -Hvem er l?
Hvis l ikke ved det, så er planeten her oversvømmet med replikatorer.
Det er vi klar over.
Så bør l også vide, at de tingester har taget millioner af liv,
og det bliver de ved med, indtil vi stopper dem.
-Han forstår det ikke. -Han står lige her.
Vi kan ikke tillade, at l stopper dem.
Hvorfor ikke?
Vi er replikatorer.
Bed din ledsager om at gå væk fra anordningen.
Carter.
Jeres kastevåben.
Jeg tror altså, at vi beholder dem lidt endnu.
Det er ikke nødvendigt nu.
Hvor er mine manerer?
Det er trods alt en særlig anledning, ikke?
Vores første møde.
Velkommen.
Hvis vi virkelig havde ondt i sinde, tror du så, l ville stå der?
Som sagt, velkommen.
Vi er inde i din underbevidsthed.
Man skulle tro, her var flere lys tændt.
Stedet må have stor betydning for dig.
Jeg arbejder her.
Din iriskode er 903 224 637.
Hold da op, det er... tæt på.
Her er en til dig. Jeg tænker på et dyr.
Jeg forventede ikke, at du skulle underholde mig.
Jeg forventede ikke, at du gik ind i min hjerne.
Din hjerne er... utrolig.
-Tja... -Hvilket kaos.
Og humor.
Og smerte.
Du gør ret i at klandre dig selv.
Din søn ville stadig være i live, hvis det ikke var for din uforsigtighed.
Det gør du ikke igen.
Det bliver din straf, hver gang du forsøger
at skjule noget fra mig på vores rejse.
-Hvor skal vi hen? -Til alle de steder, du aldrig har været.
Pis!
Jøsses!
Carter.
Jonas.
Hendes hånd var inde i mit... hoved,
og det var som... et mareridt.
Jeg tror, vi alle oplevede nogle lignende.
-Jeg husker ikke meget af det. -Heller ikke jeg.
-Hvor længe var vi bevidstløse? -37 timer, i skibets tid.
Hvorfor bragte de os tilbage hertil?
Måske kan vi udnytte situationen til egen fordel.
Detonere hyperfarten, mener du?
En overbelastning ville skabe en stor eksplosion.
-Så stor, at det er det værd? -Det ved jeg ikke, hvis jeg skal være ærlig.
Gør det.
Send en besked til Thor. Fortæl ham, hvor meget han har klokket i det.
Oberst.
-Jeg tror ikke, det vil fungere. -Hvis Carter siger, hun kan gøre det...
Men hvis sprængstoffer og våben virkede, ville Asgard have vundet krigen.
Du vil vel tale med dem?
-Vil du ikke? -Nej.
Måske kan vi tale dem til fornuft?
Hvis vi sprænger skibet i luften, mister vi den mulighed.
Hvis vi sprænger skibet i luften, er jeg ligeglad.
Jeg tror ikke, du helt forstår, hvad de har udviklet sig til.
Replikatorer, der ser ud som os.
Mere end det. Det er et stort spring i deres evolution.
Jonas, de er replikatorer.
Carter? Hvad foregår der?
Alt er fint. Vi snakkede bare.
Om hvad?
Han bar os tilbage hertil, en ad gangen,
så vi ville sidde bedre.
-Tak. -Det var ikke svært.
-Vi er tilsyneladende inviteret til middag. -På hans anmodning.
-Hvis? -Den første.
-Og du er? -Jeg var den femte.
De andre er sammen med vores replikerede brødre, men kommer snart.
Er du sød at sige, at vi har andre planer?
At sprænge fartøjet giver blot energi
til replikator-stenene på overfladen af planeten.
Jeres forråd er allerede blevet overført til templet.
Hvornår skal vi komme?
Når l er sultne.
-Den er anderledes. -Det må du nok sige.
-Han er næsten menneskelig. -Jamen det er han ikke.
-Hvad gør vi? -Kan vi tage af sted?
Skibet kan flyve, men jeg ved ikke, hvor langt vi kommer.
Er det virkelig den næste generation af replikatorer, bør vi lære
så meget som muligt om dem og forsøge at aflægge rapport.
Nogen, der er sultne?
Oberst O'Neill, major Carter, Teal'c, Jonas, velkommen.
Tilgiv os, at vi ikke giver hånd denne gang.
Sæt jer ned og fyld godt op.
Organiske former er så dårlige til at lagre energi.
Ja.
-Jeg formoder, at du er den sjette? -Ja.
Vores nyeste tilføjelse.
Det er altså dreng, pige, dreng, pige...
-Hele bordet... -Det kan jeg se.
Vi har stadig nogle spørgsmål, vi ikke fik svar på
sidste gang, vi mødtes.
Da vores replikatorbrødre opdagede androiden Reese,
gik det op for dem, at hun var deres skaber.
De studerede hendes design og form
og fandt aspekter i hendes teknologi, der langt oversteg deres egen.
Vores brødre er sammensat af klodsede blokke.
Vi består af millioner af celleenheder, der er mikroskopiske i sammenligning,
der sammen skaber denne form.
-Ligesom nanitter. -Jeg hader de tingester.
Jeg blev skabt lige inden,
Asgards tidsanordning blev aktiveret.
Der var en diminutiv revne i neutronskallen.
Jeg kunne trænge igennem den, men mine replikatorbrødre kunne ikke.
Det lykkedes mig at stoppe maskinen, før den blev aktiveret,
og jeg brugte den til eget formål.
-Som er? -At øge vores antal.
Det har aldrig ændret sig.
Nu, takket være Asgard, har vi al den tid, vi ønsker.
Om få år kan vi fremstå som en hær.
-Jamen det kan vi ikke tillade. -l kan ikke stoppe os.
Var det ikke på samme måde,
at l blev den dominerende art i jeres verden?
Det er vel et spørgsmål om naturlig udvælgelse?
De stærke overlever.
Jo, men der er ikke noget naturligt ved jer.
Jeg mener, l har set ind i vores hjerner.
Jeg er vis på, at l kan se forskellen.
Naturligvis. Vi er langt overlegne.
Hvis l kunne se ind i hjernen på et dyrt, som l gladeligt spiser,
ville l nå frem til samme konklusion.
Det var vores art, der skabte jeres skaber. l har skabt jer selv i vores billede.
Nej. l Reeses billede.
Ja, der var noget galt med hendes programmering.
Det ved l jo godt.
Fejlen i efterligningsprogrammeringen blev opdaget, da de skabte mig.
Spis.
Jeg tror, at fejlen hænger ved.
Vi forsøgte at rette fejlen, da vi skabte den femte.
Men indtil videre har han vist sig at være alt for...
-Menneskelig? -Svag.
Måske repræsenterer den femte, hvordan l bør være.
Nej.
Vi begår ikke samme fejl igen.
Nu har l fået svar på jeres spørgsmål.
Spis.
-Hvorfor? -For at få jeres styrke tilbage.
-Kan du ikke være ligeglad? -l skal være stærke nok.
-Til hvad? -Til at vi går ind i jeres hjerner igen.
Hvorfor skulle vi ellers holde jer i live?
Pis!
Det gør langt mindre ondt, hvis l ikke gør modstand.
Stop.
Hvorfor? l ved allerede alt, hvad der er at vide.
Der er fire hjerner, der skal udforskes mindst en gang.
Og den sjette er meget nysgerrig efter at udforske deres tanker.
Og du har slet ikke haft chancen endnu.
-Nej. -Jeg insisterer.
Du skal se al uordenen, al kaosset.
Se, hvad de er i sammenligning. Du skal forstå, hvad du er.
Du skal se deres minder om verdener, vi vil erobre.
Forstår du det?
Ja.
Jeg klandrer dig ikke, hvis du vælger mig.
Carter?
Det er fint med mig. Jeg kunne ikke huske noget sidste gang.
Jeg ved ikke, hvad du viser mig, men det er ikke min underbevidsthed.
Nej, major Carter. Det er min.
Vi deler mange tanker.
På den måde er vi forbundet, selv med vores replikatorbrødre.
Men denne del af min hjerne er min alene.
Kun her kan vi kommunikere,
uden at de andre ved, hvad der bliver sagt.
Du er ikke ligesom dem.
-Jeg er en fejltagelse. -Nej. Det er de.
En frygtelig fejltagelse.
-Hjælp os. -Det kan jeg ikke.
Jo, for du ligner os mere, end du ligner dem.
De andre har den samme fejl, som Reese havde, men du...
De andre ville knuse mig.
lkke, hvis du kommer med os.
-Ville du gøre det? -Hvis du kommer med os,
og tidsudvidelsesanordningen blev nulstillet
med den interface, vi har med...
De er mine brødre og søstre.
Asgard-anordningen blev ikke designet til at ødelægge replikatorerne.
De vil bare tro, at der er gået et par dage.
Men vi har flere hundrede år til at løse deres fejl.
Hvad skal jeg gøre?
Sir.
Det kan da ikke passe.
Jonas og Teal'c?
Der findes en udvej, men det kræver, at vi stoler på...
Major Carter.
Jeg har foretaget de nødvendige justeringer.
På hvad?
Tidsudvidelsesanordning. Jeg tager med jer.
Jeg går ud fra, at det var det, du ville sige?
Ja.
De andre er sammen med brødrene, deler, hvad de har lært,
men de vender snart tilbage.
Jeg har ombygget anordningen, men du skal skrive kommandokoden.
Gå.
l tager tilbage til skibet. Start ikke motorerne, men vær klar.
Koden er accepteret. Jeg skal bare indstille timeren.
Det tager mindst to minutter at løbe hen til skibet,
og det tager to minutter mere for at starte motorerne.
Det er alt for lang tid. Tager jeg af sted, ved de andre det.
De vender tilbage, før anordningen aktiveres.
-Så lader vi den gå i gang nu. -Nej.
Så bliver vi fanget sammen med de andre.
Du kan nå frem til skibet hurtigere end os andre, ikke?
-Ja, på en brøkdel af tiden. -Giv os et forspring.
Ankommer du til skibet lige før start,
opdager de andre først,
at du er væk, før det er for sent.
lndstil timeren på... fem minutter.
Det giver os ikke megen tid.
Det ved jeg godt.
Tak.
l rejser vel ikke uden mig?
Nej.
Tag ud til skibet om godt tre minutter.
Tre, to, et. Nu.
Timeren er indstillet.
-Start motorerne nu! -Det er forstået, O'Neill.
-Hvad har du gjort? -lkke noget.
-Hvor er menneskene? -De hviler sig på skibet.
-De forsøger at flygte. -Nej.
De forbereder flugten i dette øjeblik.
Hun lovede mig det.
Det er ikke for sent.
Jeg kan læse dine tanker. Der er tid til at stoppe maskinen.
Nej.
Hvor længe?
Tyve sekunder før anordningen udløses.
Få den her tingest i luften, ellers kommer vi aldrig væk.
-De flygter. -Der er stadig to minutter tilbage.
Nej, min søn.
De har gjort dig til grin.
De forlader mig ikke. Hun lovede det.
Hun lovede det.
Vi er uden for tidsudvidelsesanordningsfeltet.
Thor ønsker til lykke.
De kommer os i møde, så snart de ved,
at ingen replikator-fartøjer er undsluppet.
Fint.
Du ved godt, hvad du gjorde, ikke?
Det rette, Jonas.
Du brugte hans menneskelighed imod ham.
Hans hvad?
Jonas har ret. Det er præcis, hvad vi gjorde.
Han var ikke menneskelig.
Tag nu at forstå det.
Han kunne godt have narret mig.
Vi ved alle, hvad der ville være sket, hvis de tingester var sluppet ud.
Hvem kunne stoppe dem?
Vi gjorde det rigtige.
-Jeg håber, du har ret. -Det gør jeg også.